Da jeg ble fortalt at jeg skulle reise til en annen galakse,
besøke nye, ukjente verdener
og forsvare menneskeheten mot fryktelige trusler fra rommet,
var det ikke dette jeg forestilte meg.
Kanskje vi redder Jorden akkurat her, akkurat nå, major.
Ja vel? Hvordan da?
Gjennom en større forståelse av langtidsvirkningene
av alvorlig ozonmangel for planteliv.
Du vil kanskje ikke innrømme det, men det er en alvorlig fare.
Ja da, ja da. Global oppvarming, wraith-angrep...
Jeg ser likheten nå. Du har rett. Ja, det er flott.
- Ikke for langt, doktor, OK? - Ikke vær redd, major.
Jeg tror ikke noe dyr kunne overleve
langtidseffektene av sollyset på denne planeten.
Ikke stedet for et sommerhus, da?
Det er det at denne vegetasjonen trives så godt.
På en eller annen måte klarer den seg
på tross av ekstremt sterk ioniserende stråling.
Å, se på det!
Hva gjør en Williamsonia sewardiana her?
Major!
Det ser ikke ut som om sola drepte ham.
Hva gjør vi nå?
Coughlin, dette er Lorne. Noe liv der?
- Nei, Sir. - Jeg har en død stakkar her.
Ser ut som han falt i kamp. For mindre enn en dag siden.
Vi er på vei.
Kom igjen, doktor. Bli med tilbake til portalen.
- Jeg forstår ikke. - Ikke jeg heller.
Men han gjorde ikke det selv. Kom, vi drar.
- Er stjerneporten dekket? - Coughlin og Reed, ja.
De fant en død wraith. Skutt flere ganger.
Så ut som kuler, men det er vanskelig å si. Han var helt ødelagt.
- Genii-ene bruker slike våpen. - Dr Beckett obduserer ham nå.
- Her er han. - Jeg tenkte dere ville vite dette.
Enzymblæren i høyre arm er fjernet.
Ford.
- Hva skjer? - Takk for at du kom, Rodney.
- Jeg holdt på med... - P3M-736 fant en død wraith
- som kanskje ble drept av Ford. - Han er der kanskje fortsatt.
Vent litt, 736?
UV-indeksen på dagtid der er tusen.
Ta med solkrem. Vær klar om ti minutter.
Jeg vil også gjerne få Ford tilbake.
- Men har dere sett hudfargen min? - Ja.
Ja, den er veldig lys.
Utrolig lys.
Dette er urettferdig.
Oberst. Oberst. Er det noe som haster?
- Vi kan ha spor etter Ford. - Jeg hørte det.
Det var kjapt.
Alle senioroffiserer må underrettes om kode oransje og høyere.
Nettopp. Hvordan var det igjen?
Rød, oransje, blå, eller omvendt?
Kan vi gå gjennom det når jeg kommer tilbake?
Du trenger ikke minne meg om at du har høyere rang.
Jeg må kanskje minne deg om
- at løytnant Ford er en trussel. - Han er en venn i nød.
Tilstanden hans tvinger ham til å oppsøke wraithene.
Jeg skal finne ham og føre ham tilbake.
lfølge Dr Beckett kan vi kanskje ikke gjøre noe for ham.
Med all respekt, jeg håper ikke du sier det jeg tror du sier.
Løytnant Ford har vært listig nok til å komme seg unna før.
Jeg sier at hvis du treffer ham, og det er en risiko for
at du ikke kan holde på ham, er du pliktet til å eliminere faren.
Løytnant Ford var kanskje din venn.
Men han er ikke det nå lenger. Det vet du.
Gjør det som er rett.
Du hadde ikke noe problem med nåde da det gjaldt oberst Sumner.
Tre av.
- Livsdetektoren er ubrukelig. - Det var det jeg sa.
Bare understreker at du hadde rett.
Dr Parrish tror at plantelivet der
lagrer nok radioaktiv stråling fra dagslyset
- til å ødelegge detektorene våre. - Så det er det perfekte gjemmested.
Ja, eller det perfekte sted å utsette seg for
farlig høye verdier solstråling.
- Noe aktivitet mens vi var borte? - Nei, sir.
La oss starte søket. I par.
Radiokontakt hvert 20. minutt.
Hvorfor lukter det ferie her?
Kanskje den tropiske aromaen av kakaofett?
Sterk nok til å luktes innen åtte kilometers omkrets.
Som om de ikke allerede har luktet Aqua Velva?
- Det er mørkt. - Sola står opp
om to timer, 43 minutter og... 10 sekunder.
- Det regner. - Da blir vi kalde og frustrerte.
Skydekket vil fange opp en liten prosentdel av UV-strålene,
men 95% av dødelig er dødelig.
Dr Parrish sa at én dag ikke vil drepe oss.
Og Dr Parrish har doktorgraden i hva? Nettopp. Botanikk.
Teyla blir med meg, Coughlin, ta Billick,
Reed og Sherman dekker stjerneporten, og major, du tar McKay.
- Heldige meg. - Her. Prøv litt. Solfaktor 100.
Slik beskyttelse kan ikke kjøpes. Jeg lager den selv.
Flott.
Vet du hva en wraith gjør her alene til fots?
Nei. Det er uvanlig.
Kanskje løytnant Ford klarte å lokke ham gjennom portalen.
Det ser ut som om noen har gått i denne retningen.
Hva slags spesialtrening må dere folk gjennom
- for å bli med på slike oppdrag? - "Dere folk"?
Hæren, Marinen, Luftvåpenet. Det er gode steder å starte.
Mener du å finne en våpenekspert
dopet på wraith-medisiner på en fremmed planet i bekmørket?
Ja.
Jeg droppet faktisk det kurset på majorskolen.
Jeg var redd for det.
Jeg håpet løytnant Ford ville gjenkjenne et vennlig ansikt
- og overgi seg frivillig. - Mener du meg?
- Var dere ikke venner? - Jo.
Vi var mye sammen før.
Jeg delte mine drømmer om selvdreven fusjon.
Han snakket om hvordan man kan splitte en manns kropp med P-90.
- Hva, det betyr "stille," ikke sant? - Ned, ned.
- Hva? - Jeg syntes jeg så noe røre på seg.
- Hva er det? - Jeg hørte noe.
Ford? Er det deg? Det er John.
Aiden, hør på meg. Vi vil hjelpe deg. Vær så snill.
Bare kom fram. Vi vil bare prate.
- Hva? - Si noe.
- Hva? - Snakk til ham.
Hva om det ikke er ham?
Ford? Er du der?
Det er din... beste venn, Rodney. Rodney McKay.
Alle savner deg på Atlantis,
og Dr Beckett har funnet ut hvordan vi kan hjelpe deg. Du må stole på meg...
Det er major Lorne. På sporet av en mistenkt.
Hva? Vi også. Hvor er du?
To klikk sør for stjerneporten. Hvor er dere?
- Hva er det? - Jeg mistet ham av syne.
- Oberst Sheppard... - Avvent. Teyla er truffet.
Oberst Sheppard, gjenta det. Oppgi posisjonen deres.
Oberst Sheppard, vennligst svar.
Oberst Sheppard.
Vi har ikke hørt fra dem siden 26.30 Atlantis-tid.
Livsdetektoren virker ikke der, men kan du lete fra lufta?
Nei. Løvverket er altfor tett til det.
- Jeg sender et team til. - Det ville være bra med noen flere.
- Trenger dere noe annet? - Elizabeth, det er Rodney. Ja, hei.
Det er fire strålingsdrakter klasse én i medisinlageret.
Vi trenger alle sammen. Hva?
Det ikke er nok til alle, men vi kan bruke dem etter tur.
- Noen tegn til løytnant Ford ennå? - Nei. Ikke som vi kan bekrefte.
Vi vet ikke engang om det er Ford vi har med å gjøre.
Ford?
- Oberst? - Går det bra?
Hodet mitt verker. Hvor er vi?
Jeg vet ikke, men jeg skulle akkurat til å spørre ham.
Forsiktig med hvor du retter den greia.
Ser ut som sikkerhetslåsen er av.
OK. Vær sånn da.
Hvis du ville drepe oss, ville vi vært døde nå,
så bare si hvem du er og hva du vil.
OK, jeg kan begynne.
Jeg er oberstløytnant John Sheppard.
Jeg er Teyla Emmagan.
- Oberst... - Det er rangen min. Militær rang.
- Spesialist Ronon Dex. - Er det deg?
Navn og rang.
Militær?
Jeg var det før.
Stikk! Fort, fort!
- Det var lenge siden. - Og nå da?
Nå overveier jeg om jeg skal drepe dere og vennene deres.
Hør her. Jeg vil ha jevnlig radiokontakt.
Si fra om uvanlige ting, og da mener jeg hva som helst.
- OK, ut. - Hei, vent.
Skal ikke noen av dem...
Det er jo bare skjødesløst.
Vi har fire drakter.
Ikke laget for å bevege seg gjennom buskas og røft terreng,
for ikke å snakke om mulig kamp.
Nei, men vi er allerede blitt utsatt for 327 millisievert
siden sola sto opp.
Høres kanskje ikke så mye ut, men jeg har holdt regnskap med
strålingen jeg har fått gjennom livet, fra røntgen, mobiler og fly,
og den Genii-kjernereaktorgreia.
I forrige uke fløy vi farlig nær en sols korona.
Jeg kan nok allerede nå glemme å få barn.
Så rart. Jeg tenkte akkurat at det ville være lurt.
Mennene som vokter stjerneporten er elitetrente soldater
- med dødelige våpen. - Stjerneporten?
Stjerneporten. Stor sirkelgreie.
Jeg har alltid kjent den som "Forfedrenes Ring."
Spiller ingen rolle. Jeg må gjennom.
Vi kom ikke hit for å lage trøbbel,
og hele drepegreia er unødvendig.
- Prøver dine venner å stoppe meg... - De gjør ikke det hvis jeg sier det.
Løslat oss. Vi kan gå til stjerneporten sammen,
så er du snart på vei.
- Hvorfor skulle jeg stole på deg? - Godt spørsmål.
Teyla, hvorfor skulle han stole på oss?
Vi vil deg ikke noe vondt. Vi leter bare etter en venn.
Slipp den.
Jeg så ham, vennen deres.
Hvor? Når?
Han drepte en wraith som forfulgte meg.
Forfulgte deg?
- Hvorfor leter dere etter ham? - Han heter Aiden Ford, og han er syk.
Han trenger vår hjelp.
Jeg trodde han hadde vært i sola for lenge. Da kan man bli syk her.
Vi vet det, og det stemmer kanskje,
men det er ikke bare det som er galt med ham.
- Hvorfor rømmer han fra dere? - Vel, han gjør ikke egentlig det.
Hva gjør han, da... egentlig?
- Det er komplisert. - Du kan bedre enn som så.
Oberst Sheppard? Teyla?
Dette er major Lorne. Hører dere meg?
- Det er så varmt. - Å, kom igjen.
- Fort deg, McKay. - Jeg går så fort jeg kan.
Jeg er kjempevarm. Er ikke du varm?
Jeg har det faktisk fint, men jeg har ikke på en 25 kg gummidrakt.
Jeg kan ikke puste. Jeg må stoppe.
For en lettelse.
Jeg tror lukten av solkremen gjør meg svimmel.
Jeg må... bare... hvile her.
Utrolig.
Wraithene spiste av ham.
De sprøyter et slags stoff inn i deg når de spiser av deg.
Han drepte wraithen og fikk en overdose stoff.
Det gjorde ham syk.
Vi tror vi kan hjelpe ham hvis vi finner ham.
- Hva er det? - Radioer.
- Kommunikasjonsutstyr. - Våre folk prøver å kontakte oss.
Hulen må ha svekket dekningen.
- Hva i helvete gjør du? - Får løs handa mi.
Kjennes ikke sånn ut.
Du har fått frisk luft. Kom igjen, la oss dra.
Skal vi dra tilbake? Det har gått en halvtime.
- Det har gått 15 minutter. - Virkelig? Jeg trodde...
- Det føles lenger. - Jøss.
Du må være et slags geni.
Vel, faktisk, så... Vent litt.
Hvorfor sier du det nå?
Noe må ha hindret Sheppard i å skyte deg.
Jeg burde forutsett den.
Mayday! Mayday! Vi blir angrepet. Lorne er truffet.
Jeg gjentar, vi angripes av wraither!
Slapp av, McKay.
- Ford. - Slipp pistolen.
Jeg vil ikke at den skal gå av mens den er rettet mot meg.
Greit.
Bra. Nå kan vi prate sammen igjen.
Dr McKay, hva er deres posisjon? Vennligst svar.
Major Lorne, svar...
- Vi drar. - Vi kan ikke forlate major Lorne.
- Det går bra med ham. - Nei, jeg...
Sollyset på denne planeten er farlig.
- Ikke for meg. - Faktisk...
Dere tror jeg er sprø.
- Nei, ingen tror det. - Hør her.
Jeg har det ikke bare greit. Jeg har det bedre enn greit.
Dette er det beste som noen gang har hendt meg.
- Så bra. Bra for deg. - Jeg kan bevise det.
Du må bare gi meg sjansen til å bevise det.
Ja da. La oss dra tilbake...
Aldri i verden. Først skal jeg bevise for deg at jeg har det bra,
så kan du dra tilbake og si det til de andre,
og så vil de la meg komme tilbake.
Du kan komme tilbake til Atlantis nå.
Nei. Først må vi redde major Sheppard og Teyla.
- Vet du hvor de er? - Ja.
Hvilken vei...
Så wraithene ødela ikke Atlantis. Har det skjedde noe annet?
Major Sheppard ble forfremmet til oberstløytnant Sheppard.
- Virkelig? - Ja.
- Bra for ham. - Ja.
Hold hendene synlige.
- Jeg må gjennom ringen. - Hvorfor det?
- Fordi wraithene kommer. - Hvordan vet du det?
- De jakter på meg. - Velkommen i klubben.
Du er en løper.
- Jeg har hørt om dem, men... - Hva er en løper?
Jeg ble fanget under et massedrap på min planet og tatt med i skipet.
En wraith begynte å spise av meg.
Noe fikk ham til å stoppe.
De opererte meg, la inn en slags sporingsbrikke i ryggen
og slapp meg fri.
De jaktet på meg.
Jeg jaktet tilbake.
Jeg har løpt siden da.
Ikke gjør det.
Vi er ikke her for å forstyrre deg.
Det er bra.
Heldig for dere at sto innstilt på sjokk.
- Sikker på at dette er riktig vei? - Ja.
Du sier han fyren har dem?
- Hvilken fyr? - Jeg vet ikke "hvilken fyr". En fyr.
Jeg var på en wraith-planet.
P3X... P3X-447?
447? Jeg kjenner adressen.
- Og det er wraither der? - Ja. Et helt kubeskip.
Jeg så etter den beste veien inn, så jeg kunne drepe et par.
- For å få tak i enzym? - Ja.
Det er nøkkelen til å slå dem.
Vi kan lage en hel hær med supermenn som meg.
Hva sa du? Om fyren.
Én wraith, tungt bevæpnet, kom gående mot stjerneporten.
Jeg tenkte at en ensom wraith ville være lett nok,
så jeg fulgte ham hit til denne planeten.
- Jeg tror han så etter fyren. - Hvordan vet du det?
Han løp fra wraithen da jeg drepte stakkaren.
OK, så hva vil fyren med Sheppard og Teyla?
Jeg vet ikke, men når jeg redder dem, finner du det ut.
Gå gjennom stjerneporten hvis du vil.
Gi meg radioen, så sier jeg at de ikke skal stanse deg.
Du kan si det selv. Jeg tar deg med meg.
Det er mulig vi kan hjelpe deg.
- Hvordan da? - Vi kjenner en dyktig lege.
- Han kan ta ut oppsporingsbrikken. - Tror du ikke jeg har prøvd?
Gjør som du vil.
- Hvorfor ville du gjøre det? - Fordi jeg er en hyggelig fyr.
Du hater wraithene, og vi hater wraithene.
Det er noe vi har felles. Vi vil bare ha vennen vår tilbake.
Hvis dere får ut brikken min, skal jeg finne vennen deres.
OK. Bra.
Det er en avtale.
Major.
- Hvor er Lorne? - Inne, sir.
Hva skjedde med deg?
Ble truffet av et wraith-skudd mens jeg så etter deg.
- Nå er McKay savnet. - Flott.
- Hva med Teyla? - Lang historie.
Du får høre når jeg forteller den til Dr Weir.
- Dette er vel en spøk? - Dessverre ikke.
Skal jeg dra til en fremmed planet og operere en bevæpnet mann
- som holder Teyla som gissel? - Ja.
Du har visst ikke mye tid.
Wraithene kan komme når som helst.
Dette blir stadig bedre.
- Har de funnet løytnant Ford? - Nei.
Jeg har ikke fortalt deg om McKay ennå heller.
Kom igjen, pakk det du trenger.
Jeg tror ikke operasjonssalen og en hær får plass gjennom portalen.
Hvorfor stanser du?
Fordi jeg er sliten, og du aner ikke hvor du går.
- Hvordan vet du det? - Vi har gått i sirkel.
Gir du bare opp nå?
Det er det du gjør, gir opp når vennene dine trenger deg.
Vi vil hjelpe deg.
Jeg snakker om major Sheppard og Teyla.
- Oberstløytnant Sheppard. - Nettopp.
Ford er helt sprø. Ford husker ikke noen ting.
Det at du snakker om deg selv i tredje person, tyder på klinisk dissosiasjon.
Du vet ikke en gang hva en venn er.
- Du tenker bare på deg selv. - Slapp av.
Slapp av selv. Du gjør alltid narr av meg.
Jeg kunne skyte deg og la deg dø her.
- Når ble dette voldelig? - Det er du som tror jeg er sprø!
Jeg er troende til alt. Jeg kan eksplodere når som helst!
Vil du skyte meg, så skyt meg. Greit.
Da slipper jeg å dø på en av de smertefulle måtene
strålingen har utsatt meg for,
og det vil ærlig talt bare bevise hvor sprø du er.
Jeg drar tilbake til jumperen, og du kan bli med meg!
Er du sprø? Du kunne ha drept meg!
Beklager.
Du vet ikke hvordan det er å nesten dø,
å ha venner som vender seg fra deg, ingen som stoler på deg. Helt alene.
Du trenger ikke være alene, Ford.
Enzymet forvirrer hodet ditt.
Bli med meg. Vi drar tilbake til Atlantis,
så kan Dr Beckett kanskje finne en måte å bevare superkreftene dine.
- Tror du det? - Ja, hvorfor ikke?
Først må vi redde oberst Sheppard og Teyla.
Det vil bevise at jeg er OK. Dra tilbake til jumperen.
- Jeg møter deg der. - Ford! Nei!
Dette er unødvendig.
- Hvor lenge har du vært på rømmen? - Sju år.
Og du har vært alene hele tida?
Ikke hatt mye valg.
Redd for at wraithene skal finne dem du er sammen med.
Kan ikke dra hjem.
Kan ikke bli på ett sted for lenge.
- Hvorfor gjør de det, tror du? - Jeg vet ikke.
Sport. Trening.
For å lære hvordan vi slåss.
Måle overlevelsesinstinktet vårt.
Du sa... du hadde hørt om...
...om sånne som meg.
Ja, jeg har hørt om løpere hele livet, men har aldri møtt en.
Jeg trodde ikke engang på dem.
En gang kom jeg tilfeldigvis forbi en planet med en landsby nær ringen.
- Hva skjedde? - Jeg ble. Én natt.
Spiste et skikkelig måltid for en gangs skyld. Dro dagen etter.
Det hjalp ikke.
Senere hørte jeg at hele landsbyen...
Teyla, dette er Sheppard. Svar.
- Kom igjen, oberst. - Går det bra?
Ja, vi har det bra.
- Jeg er her med Beckett. Han kommer. - Ubevæpnet.
Ronon ber meg minne deg om at Dr Beckett forblir ubevæpnet.
OK, jeg ville aldri sendt deg dit
hvis jeg trodde fyren ville skade deg.
Er det basert på noen form for bevis,
eller bare en følelse av at han ikke er farlig?
Jeg sa ikke at han ikke er farlig.
Han kan drepe deg på et øyeblikk.
- Jeg tror ikke han gjør det. - Takk. Jeg føler meg mye bedre nå.
Har du hørt om Androkles og løven?
Ja, og hvem er du i fortellingen? Romerne?
Jeg er der oppe. Gå nå.
Hei. Jeg går ikke vanligvis på hjemmebesøk,
men dette er ikke et vanlig hjem, er det vel?
Hva er i kofferten, doktor?
Kirurgiske instrumenter, forskjellige medisiner,
- bedøvelse, antibiotika... - Hva?
Ronon, Dr Carson Beckett. Dr Beckett, Ronon.
En glede. Jeg forstår du har en slags radiosender i ryggen.
Vel, sett deg ned. Av med skjorta. La oss ta en titt.
Litt hjelp?
Herregud. Ikke si at du har prøvd å skjære den ut selv.
Jo, jeg prøvde med speil en gang. Rakk ikke helt fram.
Det ble gjort av to leger.
Ingen jeg kjenner som kaller seg lege, ville gjort noe slikt.
Er det forfedrenes teknologi?
Ja.
- Slipp våpenet og legg deg ned. - Aldri i verden.
Hør på meg. Jeg har funnet senderen.
Den er ved siden av andre brystvirvel.
- Bra. Skjær den ut. - Jeg kan ikke det mens du sitter,
- og jeg må gi deg bedøvelse. - Nei.
- Unnskyld? - Ronon, du må stole på oss.
Jeg gjør det. Derfor er han her og du fortsatt i live.
Sett i gang nå, doktor.
Hvis du skrur på radioen, kan vi høre hva som skjer.
De andre må ha bedt om forsterkninger nå.
Kanskje Sheppard og Teyla ikke trenger å bli reddet lenger.
- Det kommer noen. - Hva skal jeg med denne?
OK, jeg er klar. Jeg sier det en siste gang.
Jeg synes ikke dette er noe lurt.
Jeg skal skjære rett ved ryggraden.
Jeg rører meg ikke.
OK. Da begynner vi.
Jeg tror jeg har den.
Ikke skyt! Det er bare meg!
- Hva i helvete gjør du, McKay? - Hva gjør du?
- Det er karene våre! - Jeg kan ikke stole på dem.
Det holder. Nå er det nok.
Slipp våpnene nå!
- Skal du skyte meg? - Jeg gjør det hvis jeg må.
Ford, jeg tar deg med.
Du tror det kanskje ikke, men det er til ditt eget beste.
Oi.
Jeg er ganske sikker på at jeg har ufarliggjort brikken.
Det er kanskje for sent.
Vi vet at minst én wraith fulgte etter Ronon hit.
- Jeg går og ser etter McKay og Ford. - Ja, det går fint med oss.
Nå som løven er besvimt.
Jeg henter dere med jumperen så snart...
Hjelp meg! Hjelp meg!
Lukk jumperen! Nå!
Oberst Sheppard, det er aktivitet ved portalen.
- Tre wraith-fartøy kom gjennom. - Strålende.
Vi bør dra tilbake.
Han gikk den veien.
For noe tull!
Oberst, Ronon er borte.
- Det er en annen vei ut av hulen. - Gå tilbake til jumperen.
- Se på deg, da. - Ja, se på meg.
Så morsomt. Gjorde du dette?
- Det var lurt. - Var ikke meg.
Nei vel? Fint at vi fortsatt kan le av dette sammen.
Hva med å skjære meg løs nå?
- Nei, jeg skal fortsatt drepe deg. - Hva mener du med "fortsatt"?
- Når gikk dette over i drap? - Da du skjøt meg.
Jeg visste det ikke ville skade deg!
- Du er jo Super-Ford. - Du prøvde å drepe meg!
Vent! Du kan ikke drepe en ubevæpnet mann opp ned!
Løytnant!
Ikke gjør det.
Ford!
Hei. Jeg er dr Rodney McKay.
Kan du hjelpe meg ned?
Ford!
Hold hendene synlige.
Vi vil hjelpe deg.
Du kommer deg ikke vekk fra denne planeten.
Jeg skal vise deg.
Du skal få se!
De dro opp Ford og hastet mot portalen.
Vi prøvde å stoppe dem.
Du hadde ham innen rekkevidde og lot ham slippe unna.
Jeg skjøt ham én gang. Det gjorde ham ingenting.
- Jeg skjøt ham også. - Han løp inn i strålen.
Ville han bli fanget?
Han innså at det var eneste vei bort fra planeten.
Ut fra min kvalitetstid med Ford, så tenkte han ikke fornuftig.
Nå er han i fiendens hender, med informasjon som kan sette oss i fare.
- Jeg tror ikke han vil forråde oss. - Takk for forsikringen din.
Jeg skal ta med antagelsene dine i rapporten.
- Hvordan går det? - Dette stedet er imponerende.
Forfedrene visste hvordan ting skulle bygges.
Vaktene er unødvendige.
Tja, med dine vaner for å ta folk til gisler og sånn...
Hvis jeg ville rømme, ville de ikke klare å stoppe meg.
Akkurat.
Klarte du å kontakte min verden?
Vel, det er derfor jeg er her.
Jeg forstår ikke.
Vi har maskiner som heter MALP.
De kan sende bilder og informasjon fra andre planeter.
Vi sendte dette til adressen du ga oss.
Er det Sateda?
Jeg er lei for det.
Det ser ikke ut som noen overlevde det siste angrepet.